Fridtjof+Nansen

== Fridtjof Nansen var både forsker, polfarer, politiker og diplomat.

Han ble født 10. oktober 1861 på Aker, hvor han vokste opp sammen med fem halvsøsken og en bror. I løpet av sitt liv var han gift to ganger, og han fikk til sammen fem barn.

Han studerte zoologi og arbeidet som zoologisk kurator ved Bergens Museum fra 1882 til 1887. Nansen skrev i 1888 en doktoravhandling om nervesystemets oppbygning, og hans forskning var forut hans tid. Han var en stor [|oseanograf]. I dag regnes han for å være en av mennene bak dagens teorier om oppbygningen av nervesystemet.

**Polfarer og vitenskapsmann**

Samme året gikk Nansen dessuten på ski over Grønland. Sammen med Otto Sverdrup, Oluf Dietrichson, Kristian Kristiansen Trana og de to samene Samuel J. Balto og Ole M. Ravn klarte han å krysse Grønland på tvers etter en litt tøff begynnelse på ekspedisjonen, da båten deres ble sittende fast i isen og de vær nære ved å dø. Da de omsider fullførte reisen over Grønland og ankom Nuuk, hadde siste båt gått, og de måtte vente i Nuuk fra september til mai neste år. To år etter ekspedisjonen, i 1890, utga Nansen en bok, Paa ski over Grønland, og den ble en stor hit blant folket. Året etter ga han også ut Eskimoliv, som var nettopp en skildring av livet til eskimoene.

Som forsker var en av Nansens store vitenskapelige teorier at polarisen drev mot nord fra Sibir, over polhavet, for så å ankomme Grønland. Han testet selv teorien ved å la skuta Fram, med mannskap og seg selv om bord, fryse fast i isen ved Sibir og drive nordover med isen. Sammen med Frams løytnant Hjalmar Johansen, forlot Nansen skuta og forsøkte å nå polen med ski og hundesleder. De kom til 86. breddegrad, og det var lenger enn noen hadde kommet tidligere. Etter tre år med intens forskning og driving, hadde Nansen dannet seg en ny oppfatning av nordpolbassenget, og de returnerte til Norge. På sine ekspedisjoner har han foretatt mangfoldige målinger som har hatt en sentral rolle for det en vet om klimaforhold, havstrømmer, meteorologi og lignende.



Sammen med Roals Amundsen var, Nansen den mest kjente polfareren. Deres ferder til polene skapte stort medieoppstyr på den tiden, og de ble kategorisert som nasjonale helter. Amundsen og Nansen var de første som dro inn over og kartla polområdene. Til tross for at polekspedisjonene mottok mye kritikk for høyt forbruk av ressurser, var de viktige for nasjonalfølelsen i Norge rundt 1900. Polfarerne ble applaudert internasjonalt, og nordmenn var stolte. (Mennesker i tid 2, side 184) Nansens foredragsturneer i Europa og Amerika etter Fram-ekspedisjonen var totale suksesser. Han mottok flere æresbevisninger.

**Humanitært arbeid og Nobelprisen**
I 1905 droppet Nansen midlertidig alt sitt vitenskapelige arbeid for å jobbe for oppløsningen av unionen med Sverige. Ved å utnytte sin internasjonale stjernestatus, spredte han budskapet om Norges ønske om å forlate unionen. Med taler og appeller samlet han oppslutning til unionsoppløsningen, og han jobbet hardt for et monarki med danske Carl som norsk konge i håp om å danne et sterkere bånd til Storbritannia. Prins Carl, senere Kong Haakon VII, og hans engelske kone Maud takket ja til tilbudet da unionen var oppløst, og Nansen knyttet et sterkt vennskap til dem begge. Han lærte dem blant annet å gå på ski. Nansen var minister til Storbritannia fra unionsoppløsningen frem til 1908. Etter dette var han på flere polekspedisjoner, men da første verdenskrig brøt ut, økte hans interesse for internasjonale politiske affærer. Han skulle spille en viktig rolle de kommende årene.

Nansen var Norges representant i [|Folkeforbundet]. Dette er utgangspunktet for mye av hans humanitære arbeid. Han jobbet for repatriering av krigsfanger i tiden etter første verdenskrig, i 1920 og 1921 (føre dem tilbake til fedrelandet og hjelpe dem å få tilbake statsborgerskap), og i denne perioden repatrierte han hele 450,000 fanger. Etter dette ble Nansen utnevnt til høykommisær for flyktninger, og hans jobb var å hjelpe statløse flyktninger. I den forbindelse utviklet han [|Nansen-passet], et identifikasjonsdokument som tilslutt ble erkjent av 52 land. I løpet av sin tid som høykommisær, hjalp Nansen flere hundretusen flyktninger, gjennom blant annet repatriering, rehabilitering, emigrering og integrering. I 1921 ble han også spurt av Røde Kors om å hjelpe russere som var nær ved å sulte til døde. Til tross for skepsis til støtte til Russland, maktet Nansen å samle nok forsyninger til å redde mellom syv og 22 millioner mennesker fra sultedøden.

I 1922 vant han Nobels fredspris for det ekstensive humanitære arbeidet han hadde gjort.

**De siste årene**

Nansen fortsatte sitt humanitære arbeid fram til sin død og jobbet mest for fredsarbeid og flyktningsarbeid i krigsrammede land. Han engasjerte seg ikke stort i innenrikssaker, og han nektet å bli medlem i noen av de politiske partiene. På tross av dette ble Nansen faktisk lansert som en potensiell statsministerkandidat. To av sakene han gjorde en innsats for i landet var riksmålssaken og opprettelsen av Fedrelandslaget fordi han syntes det var på sin plass med en tverrpolitisk samlingsarena for ungdom. Mot slutten av 20-tallet, sviktet helsen hans, og han tilbragte sine siste år i ro i sitt hjem på Polhøgda. Nansen sovnet inn 13. mai 1930, og han ble begravet på 17. mai. Hele Norge holdt to minutters stillhet og flagget på halv stang. Nå hviler han i hagen sin på [|Polhøgda]. Tomten eies av Fridtjof Nansen-stiftelsen, som driver forskning omkring ham selv og hans virke.

**Nansenmedaljen**: Internasjonal hedersbevisning. Den tildeles mennesker som gjør en overlegen innsats for flyktninger. Opprettet i 1954. **Nansenprisen**: Knyttet til Nansenmedaljen fra 2001 og innebefatter en pengepremie.

**Samtidens påvirkning**

Nansen ble påvirket av flere av samtidens ideer og strømninger. Opplysningstidens ideer om menneskerettigheter var viktige, og de lå til grunn for mye av hans humanistiske arbeid. Han var av den oppfatning at alle mennesker er skapt like, og Nansen brant for å hjelpe andre. Det var også menneskerettighetene som lot ham lage Nansenpasset. Menneskerettigheter var knyttet til statsborgerskap på den tiden, og Nansen ville gi folk rettigheter.

Nansens samtids idealer om opplysning og det moderne prosjektet var av stor betydning. Det handlet om å tilegne seg ny kunnskap og utforske - troen på fremskrittet og utvikling - og det var nettopp dette Nansen gjorde. Han var en polfarer, en vitenskapsmann og en forsker.

Den norske nasjonalismen som vokste fram på slutten av 1800-tallet var også veldig viktig. Det var nettopp norsk nasjonalisme som ble dyrket gjennom hans ekspedisjoner. Den var ikke nødvendigvis grunnen til at han reiste på ekspedisjonene, men den bidro i stor grad til økonomisk og samfunnsmessig støtte og åpnet for videre reising og forskning. I tillegg var det nasjonalismen som førte til at Nansen ble opptatt av humanistisk arbeid ettersom det var i forbindelse med unionsoppløsningen at han reiste til Storbritannia som minister og fikk sansen for politiske affærer og senere internasjonalt humanitært arbeid.

**Kort og godt - En oppsummering**

media type="youtube" key="yrrdx6cIfXc" height="315" width="560"

**Kilder**
 * Hansen, Bakkerud, Hagen, Hamran, Jacobsen, Heum (2008): Mennesker i tid 2, Cappelen Damm
 * SNL (2012): "Fridtjof Nansen" [] og [] Lastet ned 14.11.12
 * Haberman, Frederick W. (1972): "Fridtjof Nansen - Biography" [] Lastet ned 14.11.12
 * "Fridtjof Nansen - En av tidenes nordmenn" [] Lastet ned 14.11.12
 * Løvdal, Åsmund Austenå (2011): "Nansen og de papirløse" [] Lastet ned 19.11.12
 * (2012): "Fridtjof Nansen" [] Lastet ned 19.11.12

Jeg anser overnevnte kilder for å være sikre. Jeg har kryssjekket fakta, og de stemmer overens med hverandre. Store Norske Leksikon og Mennesker i Tid 2 bør kunne regnes for å være pålitelige kilder da disse ligger til grunn for undervisningen og er skrevet av fagpersoner.