Stemmerett+for+alle!

I 1814 innførte Norge stemmerett, gitt av Grunnloven. Da var den svært begrenset. Kun mannlige embetsmenn, selveiende bønder og handelsmenn over 25 år fikk tillatelse til å avgi stemmer. Dette innebar 40% av alle norske menn. Siden den gang har stemmeretten bare blitt utvidet. I 1884 var den første store utvidelsen. Den var en følge av innføringen av parlamentarisme. Da fikk alle menn med en viss minste skattbar inntekt. Da Venstre kom til makten i 1898, innførte de allmenn stemmerett for menn. I 1901 fikk norske kvinner begrenset lokal stemmerett, og i 1910 kunne alle stemme ved lokale valg. I 1909 hadde kvinner også fått begrenset stemmerett ved stortingsvalg. Bare kvinner av over- og middelklassen fikk stemme. 4 år etter det, i 1913, fikk kvinner allmenn stemmerett i Norge.
 * Stemmerettsutvikling 1814-1913 **[[image:digino3mki/107eidsvold1814.jpg width="400" height="254" align="right" caption="Eidsvoll, 1814"]]

**1. Drøft hvorfor Norge ble ett av de land som var aller først ut med allmenn stemmerett for alle.** Det var flere grunner til at Norge var ett av de landene i verden som var først ut med allmenn stemmerett for både menn og kvinner. Den norske folkesjelen har alltid vært relativt likestillende, og norsk kultur har aldri vært spesielt kvinneundertrykkende. I bondesamfunnet var all arbeidskraft viktig og kvinners deltakelse var viktig. Dette kombinert med at det ikke var noen undertrykkende overklasser har vært forutsetninger for en tidlig allmenn stemmerett.

På slutten av 1800-tallet gjennomgikk Norge en viktig nasjonal selvstendighetskamp og demokratiseringsprosess. Opplysningstidens ideer om demokrati, likestilling og menneskerettigheter, den liberale fransk-inspirerte grunnloven fra 1814 vedtatt av norske godseiere og storbønder, og innføringen av det parlamentariske flerpartisystemet av 1884 var viktige. Parlamentarisme førte med seg spørsmålet: Hvem er folket? Og fokuset på definisjonen av folket ble mer sentralt.

Ellers var organiseringen av folket i landet essensiell. Som en følge av industrialiseringen, moderniseringen og den tilhørende urbaniseringen i landet på slutten av 1800-tallet, ble det etablert en arbeiderklasseidentitet. Den førte senere til at folk og arbeidere organiserte seg i ulike foreninger og organisasjoner for å arbeide for sine rettigheter og krav. Arbeidsforholdene ved fabrikker ble debattert. I tillegg åpnet fabrikkarbeid for at også kvinner og barn kunne ta seg arbeid, og slik ble de integrert mer og mer i samfunnet. De tok aktivt del i det som foregikk politisk, og de stilte sterkt i foreningene.

De mange foreningene og folkebevegelsene som tok form var generelt viktige. Mange engasjerte seg. Folkebevegelsene var tuftet på utenlandske forbilder, men det som skilte norske folkebevegelser fra de utenlandske var at her til lands fikk bevegelsene stor politisk innflytelse i landet og ofte gjennomslag for sine saker. De bidro til en maktforskyving. Noen saker skapte stor oppstand, især avholdssaken, og det ble arrangert kommunale folkeavstemninger for å bestemme om alkohol skulle være forbudt. Ved disse avstemningene fikk både kvinner og menn stemme, og dermed fikk ideen om allmenn stemmerett for alle videre grobunn.

Arbeiderbevegelsen var av særlig stor betydning. De var blant dem som krevde stemmerett for alle uavhengig av inntekt og eiendom. Takket være deres arrangering av stemmerettstog, lyktes folket i å tydelig vise at kravet om allmenn stemmerett for alle hadde bred oppslutning. Det ble arrangert stemmerettstog i gatene i byer over hele landet, og disse togene ble etter hvert fast innslag i feiringen av nasjonaldagen, noe som igjen styrket demokratiske verdier.

Norsk Kvinnesaksforening var viktig. De jobbet intenst for kvinners rett til å stemme. Partipolitisk sett var Venstre og Det Norske Arbeiderparti viktige. Begge ønsket allmenn stemmerett. Et siste punkt som er verdt å nevne er at media vokste. Avisene ble større, og de spredte sosialistiske ideer på begynnelsen av 1900-tallet. Dessuten var unionsoppløsningen hadde mye å si for Norges nasjonale identitet, og landet veldig på demokratiske verdier.

**2. Drøft hvilke faktorer som ble avgjørende for innføring av stemmerett for menn.**

Før 1814 lå Norge under eneveldet Danmark. All makt lå hos danskekongen. På begynnelsen av 1800-tallet vokste det frem tanker og ideer rundt et nytt styresett i Norge. Dette ble forsterket av blokaden mellom Danmark og Norge som førte til at Norge ble mer selvstendig og fikk et mer stabilt internt styre. Da det i 1814 skulle skrives grunnlov ble denne da basert på ideene fra opplysningstiden og den franske og amerikanske revolusjonen. Man kom fram til en tredeling basert på Montesquieus maktfordelingsprinsipp. Det var en lovgivende makt i form av Stortinget, en utøvende makt i form av regjeringen og en dømmende makt med høyesterett som øverste domstol. Kongen hadde fortsatt stor reell makt, han valgte regjeringen, var militær leder og hadde trippel utsettende vetorett i lovsaker. Men representantene i Stortinget ble indirekte valgt av folket, de stemte på valgmenn som igjen valgte Stortingsrepresentanter. Det ble fastslått at menn over 25 år med fast eiendom til en verdi over 300 riksdaler fikk lov å stemme. På den tiden utgjorde det rundt 40% av den mannlige befolkningen. Arbeidsfolk, håndverkssvenner, husmenn og fattiglemmer var utelatt. De var ikke frie, men sto i et avhengighetsforhold til andre enten som arbeidstakere eller som mottakere av understøttelse. De kunne derfor lett bli påvirker, mente riksforsamlingen. Kvinner var helt utelatt.

Utover på 1800-tallet sank andelen stemmeberettigete drastisk. Antall husmenn og eiendomsløse vokste sterkt, og i tiden 1860-1870 er det anslått av kun 7.5% av befolkningen hadde stemmerett. Det var innarbeidet en tankegang som gikk ut på at de rike og mektige skulle ta seg av politikken. Dette fordi at det var de som betalte mest i skatt og mange mente også at de kvinner og arbeidere ikke var kunnskapsrike nok til å delta i valg. De ville følge følelser og instinkter istedenfor fornuft. Etter 1850 vokste det fram en rekke foreninger for arbeidere og bønder. Den første arbeiderforeningen ble stiftet av Marcus Thrane tredje juledag 1948. Thranittene stilte en rekke politiske krav, deriblant allmenn stemmerett for menn, men kravene ble avslått av kongen og stortinget. Utover 1850 ble det fastslått å gå til en revolusjon, men dette ble aldri noe av. Derimot ga vedtaket myndigheten lov til å gå hard mot bevegelsen, og lederne, i tillegg til Thrane, ble fengslet. Dette sammen med bedret økonomiske tider utover på 1850-tallet førte til slutten av Thranebevegelsen. Kampen om stemmerett ble tatt opp igjen og fremmet 10 år senere av Søren Jaabæk og hans forening Bondevennene. Lederne påvirket bøndene til å stemme på politikere som støttet en bondevennlig politikk gjennom bladet //Folketiende//. I 1871 nådde Bondevennene sitt høydepunkt, men det dabbet fort av til de fire år senere hadde nesten ingen medlemmer igjen.

Men det Thrane og Jaabæk hadde startet fortsatte. På 1870 og 1880 tallet ble det opprettet en rekke organisasjoner som krevde allmennstemmerett for menn og politisk innflytelse. Bøndene samlet seg rundt Johan Sverdrup. Det er en rekke grunner til den økte interessen. Bøndene ble en del av pengesamfunnet og deres interesser lå ikke lenger bare på lokalt plan. De trengte innflytelse på Stortinget for å fremme sin sak. Det vokste fram et krav om folkestyre og demokrati, og en bedre folkeopplysning la grunnlag for politisk aktivitet.

Under Stortingsvalget i 1882 vant Sverdrup og hans venstreside overlegent. Flertallet i Stortinget var stort nok til å stille regjeringen for riksretten. De ble anklaget for å ha frarådet kongen om å sanksjonere loven om statsrådenes adgang til Stortinget. I 1884 ble både statsministeren og flere andre statsråder fradømt sine stillinger og kongen ba til slutt Sverdrup om å danne en ny regjering. Dette var første gang oppgaven falt til den politikeren med flertall av stortingsrepresentanter og danner begynnelsen på parlamentarismen i Norge. Sverdrup regjeringen førte til at stemmeretten ble utvidet til menn over 25 år, som betalte en gitt minste skatt.

Kampen om stemmerett fortsatte. Etter 1884 ble de politiske partiene dannet. Høyre bestod hovedsakelig av de embedsmennene som hadde sittet i regjeringen, mens Venstre og Arbeiderpartiet bestod av vanlige borgere. Det var også Venstre og Arbeiderpartiet som kjempet for stemmeretten. I 1898 fikk Venstre grunnlovsflertall og allmenn stemmerett for menn innført.

**3. Drøft hvilke faktorer som ble avgjørende for innføring av stemmerett for kvinner.**

Debatten om stemmerett for menn førte til at også mange kvinner engasjerte seg i spørsmålet om deres egne rettigheter. Utgivelsen av Camilla Collets roman //"Amtmannens døtre"// i 1854 skulle bli starten på den feministiske ideen, og fra midten av 1800-tallet fikk kvinner bedre muligheter til å ta utdannelse, drive næringsvirksomhet, motta arv på lik linje med sine brødre og på andre områder bedre sin økonomiske frihet. Med mer utdannelse og erfaring kom også en forståelse for hvordan politikken fungerte, og noen kvinner begynte å engasjere seg i politiske spørsmål. De så at også de hadde rett til å ta del i politikken, og i 1884 ble Norsk Kvinnesaksforening stiftet av Gina Krog og Venstrepol itiker Hagbart Berner.

I Norsk Kvinnesaksforening ble spørsmålet om kvinners stemmerett reist, men det var store uenigheter; Berner ønsket å konsentrere seg om å innføre stemmerett ved k ommunevalg, for så å gå skrittvis frem, mens Gina var mer radikal og ønsket allmenn stemmerett for kvinner på lik linje med menn. For ikke å sprenge Kvinnesaksforeningen, dannet hun derfor en ny forening kun ett år senere i samarbeid med Anna Rogstad: Kvinnestemmerettsforeningen. Her ble det fokusert på allmenn stemmerett for kvinner, og i 1886 la de fram forslaget for Stortinget ved hjelp av Venstrepolitiker Viggo Ullmann. Dette skapet store debatter, da Høyremennene mente kvinnens natur var et hinder for politisk deltakelse. Dersom kvinnen skulle bli politisk likestilt med menn, ville hun forlate hjemmet, barnet ville skrike og grøten koke over. De så på den ytterste konsekvensen av å gi kvinner stemmerett som hjemmets oppløsning.

Den to dager lange debatten endte med at forslaget ble avvist, og nederlaget førte til strid innad i Kvinnestemmerettsforeningen om veien videre. Mange av kvinnene, deriblant Anna Rogstad, mente det var lurt å nøye seg med en skrittvis innføring av stemmerett, der kun borgerskapets kvinner skulle få stemmerett i første omgang. I 1897 ble det derfor bestemt at de skulle komme med et forslag til Stortinget om innføring av kommunal stemmerett. Dette stilte Gina Krog seg sterkt imot, og mente det var flaut å komme med dette året etter de hadde forsøkt å kjempe seg til allmenn stemmerett for kvinner. Hun gikk derfor av som formann i protest, og foreningen splittet seg.

Likevel kjempet kvinnene videre, og i 1901 ble det vedtatt å gi kommunal stemmerett til kvinner som tjente over 300 kroner på landet, og 400 kroner i byene. De samme kvinnene skulle også få stemmerett ved Stortingsvalg i 1907. Vendepunktet kom likevel under unionsoppløsningen i 1905. Vedtaket om å oppløse unionen med Sverige skulle bli stemt over i en folkeavstemning, men kvinnene ble ikke inkludert. Dette førte til at flere ledere i kvinnebevegelsen satte i gang en underskriftskampanje til støtte for unionsoppløsningen. Aksjonen skulle synliggjøre kvinners forhold til de nasjonale spørsmålene, og vise at de var like patriotiske og verdige borgere som menn. I 1910 fikk alle kvinner stemme ved kommunevalg, før det til slutt i 1913 ble innført allmenn stemmerett for kvinner på lik linje med menn.

**Kilder**
 * Hansen, Bakkerud, Hagen, Hamran, Jacobsen, Heum (2008): Mennesker i tid 2, Cappelen Damm
 * Espinoza, Maria Brit (2012): Stemmerettsjubileet 1913 | 2013 [] Lastet ned 19.11.12
 * Berg, Ole T. (2012): "Stemmerett" [] Lastet ned 21.11.12
 * [] Lastet ned 21.11.12
 * Hanssen, Helgesen, Vabo (2011): Politikk og demokrati : en innføring i stats- og kommunalkunnskap (3. utg.). Gyldendal akademisk
 * Aasen, Elisabeth (2009): Driftige damer : lærde og ledende kvinner gjennom tidene. Pax.
 * Skaarer, Åse C. m.fl. (2005): "Stemmerett" @http://www.stemmerett.no/ Lastet ned 27.11.12
 * Aschehougs Norgeshistorie. Oslo: H. Aschehoug, 2005.
 * http://www.eidsvoll1814.no/?aid=9067801 Lastet ned 26.11.2012
 * Lystad, Alexander (2008) http://lystad.org/stuff/div_ungd_vgs/Demokratisering_og_parlamentarisme.pdf Lastet ned 27.11.2012
 * Mennesker i Tid 2
 * Wikipedia
 * Store Norsk Leksikon ( [|www.snl.no] )