Johan+Nygaardsvold

[|Johan Nygaardsvold] (06.09.1879- 13.03.1952), også kjent som //Gubben//, var en norsk arbeiderpartipolitiker, parlamentarisk leder for Arbeiderpartiets stortingsgruppe (1932-35) og norsk statsminister i perioden 1935-45. Han ledet eksilregjeringen i London frem gjennom andre verdenskrig og ”kom til makten” med bakgrunn i[| Kriseforliket]i 1935.

** Barndom **
Johan Nygaardsvold ble født 6.september 1879 på husmannsplassen Nygårdsvollen utenfor Hommelvik- Nygaardsvold ble født inn i tøffe kår, og barndommen hans er preget av hardt arbeid. Hans foreldre, Anders Johansen Nygaardsvold og Andrea Svendsendatter Ratvold jobbet hardt på familiens jordbruk hvor de dyrket eget korn, og var selvforsynt med melk og smør. Faren arbeidet også ved et sagbruk hver forsommer.

Nygaardsvold var en begavet gutt, og allerede som seks år ble han tilbudt skoleplass etter å ha imponert læreren, Even Folstad med et høyt kunnskapsnivå. Han lærte seg å skrive og regne hjemme, og hoppet dermed over småskolen og gikk kun i storskoleklassen. Allerede som 12-åring begynte han å arbeide i Jacob Kiellands sagbruk.

** [[image:http://www.gubben.no/1850-00/bilder/09.jpg width="137" height="344" align="left"]]En engasjert kar **
Johan Nygaardsvold var en engasjert gutt fra tidlig alder, og allerede som 17-åring kjempet han for arbeiderne på sagbruket om høyere lønn og bedret arbeidstid. I 1898 melder han seg inn i ”Ungdomslaget Viking”, Hommelviks ungdomsforening hvor han bla. leder lokal avisen. I 1900 blir han lagsformann, før han etter kun fem måneder trekker seg som leder, etter en bitter strid mellom nynorsk- og riksmålstilhengere.

I 1902 reiser Johan Nygaardsvold, nygift med kona Albine Brandslet til Canada og senere USA for å finne arbeid. Tilbake i Hommelvik høsten 1907 blir han aktivt medlem av Hommelviks Arbeidsmannsforening, og arbeider pågående for at arbeidsgiverne må ta fagforeningen som en alvorlig forhandlingspart. Han stiller realistiske og rettferdige krav, argumenterer saklig og blir straks valgt til formann. Tre år senere velges han til styret til Hommelvik Aktie- og Handelsforening, og blir leder i Hommelvik Arbeiderparti.

** ”Arbeiderpartimannen” Nygaardsvold **
Nygaardsvolds engasjement blir tydelig også utenfor Hommelviks grenser, og i 1915 blir han valgt som stortingskandidat fra Strinda valgkrets. Han blir valgt inn på Stortinget, mot egen vilje, men sendes tilbake til Løvebakken umiddelbart.

I 1920 bryter det ut en konflikt i Norge om det parlamentariske demokratiet. Arbeiderpartiet har meldt seg inn i det nystiftede Komintern, og høyrefløyen av partiet velger å danne Norges sosialdemokratiske arbeiderparti i 1921. Nygaardsvold holder seg nøytral i saken, og fortsetter nå som politiker for Arbeiderpartiet på heltid.

Arbeiderpartiets dårlige valg i 1924 og evigvarende diskusjoner om ideologi og teoretiske emner, gjorde at Johan Nygaardsvold ble leder i Sør-Trøndelag Arbeiderparti og medlem i landsstyret. Han startet arbeidet med politikk på fylkesplanet og samlet samfunnet om Arbeiderpartiets politikk og goder. I 1928 vinner Arbeiderpartiet valget, men Nygaardsvold nekter å bli statsminister. I dagboken sin skrev han: ”//Jeg nektet plent, forlot møtet, og gikk til mitt hotellværelse og la meg//”

** Børskrakket 1929 **
Etter børskrakket på New York-børsen i Wall Street i 1929 endret Arbeiderpartiet linje fra revolusjonær kommunisme til sosialdemokrati. De ønsket å dempe virkningene av den økonomiske krisen, og utarbeidet ”det arbeidende folkets krisekrav”. Dette gikk ut på at aktiviteten i arbeidslivet skulle øke ved samfunnsutbygging. I valgkampen i 1933 brukte partiet slagordene ”//Hele folket i arbeid”// og //”By og land, hand i hand”//. Arbeiderpartiet gikk fram ved valget i 1933, men fikk ikke flertall i Stortinget. Regjeringsmakten hvilte på et kompromiss med Bondepartiet, kjent som [|Kriseforliket] som ble inngått i 1935. Nygaardsvold var da Stortingspresident. Ved valget i 1936 fikk de heller ei flertall, men styrte med skiftende borgelig støtte.

Nygaardsvold blir innsatt som statsminister 16.mars 1935, og 20.mars 1935 danner han regjering.

** Nøytralitetspolitikk **
Nygaardsvolds krisebevilgningspolitikk gikk i større grad ut på å bygge ut infrastruktur enn militære installasjoner. Frem til 1939 var Nygaardsvold sterk motstander av militær opprustning. Han mente at ved utbedring av infrastrukturen bygget vi vår ”indre forsvarsfront”. I Norge førte vi en nøytralitetspolitikk, hvor Nygaardsvolds utenrikspolitikk og diplomati ikke blandet seg i internasjonale spørsmål, men beskytter fremfor alt nøytralitet og handelspolitiske interesser.

Nygaardsvold så likevel på Russland som en stor trussel etter deres kamper i Finland. I dagboken sin skrev han 3.desember 1939 //”Når jeg ser på hvilken måte de russiske banditter optær så frygter jeg for at det blir vår tur når de har tampet Finland under føttene.”//

** Eksilregjeringen i London **
Natt til 9.april 1940 kaller Johan Nygaardsvold inn til møte med regjeringen i Utenriksdepartementet. Tyske styrker er på vei mot landet, de store byene blir overfalt og den norske motstanden er fraværende. Nygaardsvold avviser Hitlers ultimatum på stedet og sender ut varsel om alminnelig mobilisering. Konge, regjering og storting reiser til Hamar.

Johan Nygaardsvold er i juni 1940 tynget av store nederlag. Konge og regjering er på flukt og det norske forsvaret klarer ikke å holde stand mot tyskerne. I Tromsø er de i foreløpig sikkerhet, før de 7.juni reiser til London. Her skal de ”fortsett kampen for Norges frihet”! Arbeidet fortsetter i London hvor Nygaardsvold organiserer en fungerende regjering. Til forskjell fra mange andre eksilregjeringer har den norske både penger ”på bok” og inntekter. Handelsflåten ble en viktig forsyningslinje for britene og de allierte. London-regjeringen er internasjonalt anerkjent av de allierte og kan derfor drive med utenrikspolitikk.

27.juni sender det ”heimværende” av presidenskapet i Stortinget en henstilling til kongen, hvor det heter at Administrasjonsrådet skal erstattes med en ny ordning: Da Kongen og hans regjering befinner seg utenfor Norge og derfor ikke kan utøve de funksjoner som etter Grunnloven er pålagt dem. Kongen og Regjeringen svarer bestemt ”nei” til denne henstillingen, og viser til Elevrumsfullmakten. Det var imidlertid ingen av de folkevalgte, presidentskapet eller andre forhandlere som visste at Høyesterett 15.juni hadde avgjort at det er ulovlig å avsette konge og regjering.

Tyskerne kapitulerte 7.mai 1945. Johan Nygaardsvold er en lettet statsminister som 8.mai holder en framtidsoptimistisk radiotale til det norske folk, kringkastet fra London: ”//Det er fristende å si på denne dagen, at nå er vår tid kommet. Men vi sier ikke det. Vi sier: Nå er Norges tid kommet. Nå skal det norske folk igjen får styre og stelle som det ønsker i sitt eget land, og sammen skal vi gjør Norge til et godt land å bo i- bedre enn det noen gang har vært!”//

13.mai 1945 vender regjeringsdelegasjonen og Kronprins Olav tilbake til en jublende hovedstad. 31.mai kommer Johan Nygaardsvold og resten av regjeringen til en minst like jublende hovedstad, og kong Haakon vender tilbake 7.juni. I sin tale denne dagen viker Nygaardsvold unna spørsmålet om videre styring. 11.juni blir han avsatt på et styremøte i Arbeiderpartiet, og 12.juni leverer Nygaardsvold inn regjeringens avskjedssøknad i statsråd. Nygaardsvold fortsatte som politiker frem til utgangen av Stortingsperioden i 1949.

** Siste dager **
I februar 1952 legges en kreftsyk Johan Nygaardsvold inn på sykehus i Trondheim. Operasjonene som føler innleggelsen er ikke vellykket og han dør 13.mars 1952.

** Kritikk **
Johan Nygaardsvold og han regjering er mye diskutert etter andre verdenskrig. I 1945 ble det oppfattet slik at Nygaardsvold-regjeringen og hans generasjon politikere hadde ansvaret for den tyske okkupasjonen i Norge. De ble kritisert for sin nøytralitetspolitikk og velferdsfokus, hvor de ikke satset på forsvaret og var ”blind” for krigsfaren i slutten av 1930-årene.

** [[image:http://www.gubben.no/1920-30/bilder/10.jpg width="277" height="485" align="right"]]Hvordan påvirket samfunnet han? **
Johan Nygaardsvold vokste opp under fattelige kår, han var vandt til å arbeide og si sine meninger. Jeg tror dette kan ha vært avgjørende for hvordan han også førte sin politikk. Han ønsket i 1935 å bli statsminister fordi han da fremmet en politikk han selv var fremste talsmann for. Selv om han ikke var helt klar for å starte kampen mot krise og arbeidsledighet, inngikk han Kriseforliket med Bondepartiet, for å vise sin forståelse for jordbruket. Han dannet også en sosialkomité for å bedre arbeidsvilkår, trygghet og sykehus. Nygaardsvold oppvekst påvirket han til å sette fokus på allmenne temaer, til nytte for alle. Mitt inntrykk av Nygaardsvold er hvordan han tørr å gjøre mer med ”feedback”. Han hadde ikke et intenst ønske om å bli statsminister, men ble det. I dagboken sin skrev han bl.a.

// ”Personlig kan jeg si, at jeg mer enn gjerne ser at Mowinckel blir sittende for ramler han så må jeg nok danne regjering, og det har jeg lite lyst til. Men den tid den sorg.” //

For film om Johan Nygaardsvold se: http://www.nrk.no/skole/klippdetalj?topic=nrk:klipp/370895

** Kilder **
- [] - [] - [] - [] - Johan Nygaardsvold (1983): Norge i krig- London 1940-1945, Tiden Norsk Forlag, Oslo, side 226, 228, 232 - Harald Berntsen (2003): I malstrømmen, Aschehoug, Oslo, side 367 - Harald Berntsen (1998): Johan Nygaardsvold: Dagbøker 1918-52 og brav og papirer 1916-54, Aschehoug & Co, Oslo