Nasjonalromantikken+i+kulturlivet

I 1814 fikk Norge sin egen grunnlov etter skilsmissen med Danmark. Og vi anså oss selv som en egen nasjon. Men da trengtes en identitet, en tilhørighet og nasjonalfølelse. Den tyske filosofen Herder sa at nasjonen måtte forstås ut i fra seg selv. Derfor ville man finne ånden, folkesjelen, for å styrke Norge som en nasjon.

I første halvdel av 1800-tallet var det en romantisk bølge som spredde seg utover Europa, hovedsakelig med røttene i Tyskland. [|Romantikken] var en motreaksjon på den intense søken etter fornuft i [|opplysningstiden]. Man så vekk fra det [|materialistiske] og [|positivistiske] synet på verden, og ønsket heller å fokusere på det åndelige, det som er usynlig for mennesket – det som ligger i skumringen.

"Nattestid, der alle svarene ligger"

Norsk nasjonsfølelse
Dette idealet spredde seg som ild i tørt gress på starten av 1800-tallet. Idealene var i hovedsak det som påvirket folket i hverdagen. Vel, først og fremst kultureliten i hovedstaden [|Christiania], som ble eksponert for denne kulturelle strømningen først. Blant pionerene i kultureliten var [|Henrik Wergeland]. Wergeland var opptatt av det folkelige, og var politisk engasjert i venstrefløyen i partiet «patriotene». Her støttet han bøndene, og mente at Norge etter unionen med Danmark måtte komme seg på egne føtter, man måtte bygge en stolt nasjon. Han ville bygge opp om en tilhørighet til nasjonen gjennom en felles identitet og kultur, helt i tråd med nasjonalismen som bredde seg i Europa med blant andre den tyske filosofen[| Herder] i spissen. Og det er nettopp dette som er fundamentet i den norske [|nasjonalromantikken]. Nasjonsfølelsen måtte bli bygget rundt den norske kulturen og norske tradisjoner. Denne kulturen dreide seg rundt Norges bondesamfunn og storslåtte natur. På denne tiden ble Norge omtalt utenfra som storslått, og den britiske forfatteren [|Mary Wollstonecraft] beskrev Norge i sin bok «Min nordiske reise». Her sa hun blant annet at den norske bonden var noe av det frieste mennesket hun hadde kommet over. Denne omtalen var med på å gi det norske folket denne gløden og entusiasmen rundt seg selv.

Kulturelitens idyllisering
Det var i all hovedsak denne brusende følelsen som påvirket litteraturen i samtiden, samtidig som at litteraturen bidro til å spre denne følelsen fra kultureliten i byene, ut i folket på gårdene gjennom fortellinger og lyriske tekster. For kultureliten i Christiania på denne tiden, var jo denne idyllen de dyrket overhodet ikke en del av hverdagen. Dette var bare en illusjon som skapte en sterk nasjonalfølelse og tilhørighet til deres vakre land. Disse ideene var jo ikke først og fremst opplevd, men var kommet utenfra blant annet fra store tenkere fra opplysningstiden. For eksempel var [|Jean-Jaques Rousseau] opptatt av å dra tilbake til naturen. Han så for seg at en fri villmann var edel og ekte, noe man kunne se igjen i norske bønder. Det er altså ikke slik at de forkastet alt fra opplysningstiden, stort sett bare de kyniske aspektene som gikk ut på det veldig positivistiske.

Kulturskatter
Eksempler på slik nasjonalromantisk litteratur er Wergelands dikterverk, som er meget omfattende. Wergeland var et urbant menneske, men var like vel ekstremt opptatt av det overdådige og sjelelige som lå gjemt i naturen. Han brukte veldig ofte blomster for å skildre ting som ikke gikk an å beskrive med ord. Andre eksempler på litteraturens påvirkning er jo prakteksempelet [|Asbjørnsen og Moe]. Per Christen Asbjørnsen og Jørgen Moe ble inspirert av samfunnsutviklingen og ville være med på å bygge opp den sterke nasjonsfølelsen. De delte Wergelands syn, og mente at det nye Norge skulle bygge på folkelige tradisjoner og kultur. De hentet god inspirasjon fra [|brødrene Grimm], som reiste rundt i Tyskland på starten av 1800-tallet og samlet inn eventyr. Asbjørnsen og Moe tok for seg hele Norges langstrakte land, og gikk fra bygd til bygd for å samle inn folkeeventyr som hadde blitt overlevert muntlig i mange generasjoner. Da de ga ut dette verket, hadde de tekster som nordmenn flest kunne kjenne seg igjen i. Slik kunne litteraturen deres påvirke samfunnsutviklingen ved å gi samfunnet håndfaste eksempler på norsk kultur. Folk dyrket disse eventyrene langt inne i hjerterota, fordi de kom fra folket selv. Et siste eksempel vi kjenner godt den dag i dag, som har vært med å påvirke nasjonalfølelsen, er nasjonalsangen vår – «Ja vi elsker». [|Bjørnstjerne Bjørnsons] viser tydelig stolthetsfølelsen i det norske folk.media type="custom" key="21831302" align="left"

// "Den har ei sjæl, som ikke tror, // // naturen er en aaben bog, // // at mossens blege klippeflor // // saa vel som rosen har sit sprog." // // - // Henrik Wergeland

Norge sprudler med romantikk
[|Baudelaire]sa at romantikk vil si intimitet, åndelighet, farge og søken mot det uendelige. Etter at Norge lignet mer og mer på en helt selvstendig stat, med egen grunnlov og alt, måtte nasjonalfølelsen og folkesjelen hentes frem. Og dette skulle skje i romantikkens sted. Norske kunstnere begynte å samle inn skatter fra folkemusikken og motiver fra det idylliserte landet. [|Ole Bull] samlet felespillere og musikk fra bondesamfunnet og[| Ludvig Lindeman] hentet elementer fra folkemusikken og brukte det i egne komposisjoner, akkurat som den mer kjente[| Edvard Grieg]. Musikken var preget av lange melodiske spenn og modulerte til fjernere tonearter. Den var krydret med kromatikk og altererte akkorder. Den skapte drømmebilder og tar fram store følelser og lidenskap. Malere som Dahl, Tidemann og Gude hentet motiver fra det norske landskap. Men dette var ikke før senere tider, nærmere 1850-tallet. Så fantes det noen mentalitet eller forestilling rundt det som var typisk norsk før frigjøringen i 1814?

Store navn om Norge
Montesquieu mente at naturen hadde stor betydning for folkets sinn og oppførsel. Det barske norske landskapet gjorde folket og renset deres folkesjel Nordmenn kunne ses på som «den edle villmann», som hadde vært et ideal, blant annet hos Rousseau. Ensomhet i fjellheimen bevarte lykke. Denne opphøyelsen fra utlendinger har gjort at nordmenn begynte å oppfatte seg selv gjennom stoltere øyne. 

Naturen og de overveldene følelsene
[|J.C. Dahls] bilde Fra Stalheim viser praktfullt hans utsagn om at Norge virkelig burde bli sett, av både folk og andre malere, fordi det var så rikt på situasjoner og det barske landskap Montesquieu pratet om. Han sa at det ikke bare var naturen han malte, men sine følelser. Og det ser en i bildet ved at fjellene er forstørret, menneskene er forminsket og fargene er klarere enn de virkelig er i naturen. Dette var nettopp for å gjenskape dette følelsesmessige inntrykket. Disse elementene fantes ikke i selve landskapet Dahl besøkte for inspirasjon. Dette kan vi se fra en skisse Dahl lagde før han kunne komponere denne storslagne helheten. Naturen hadde gjort mennesket hardbarka og fjellet var deres frihet. Noe som må ha vært viktig for oppfattelsen av eget folk og den urgamle folkesjelen.

Oldtidsidealet
[|Thomas Fearnleys] //Slindebirken// er et eksempel på et motiv som var svært vanlig. Bjørketreet. Det var et bjørketre i bygda Slinde som hadde vokst på en gravhaug fra forhistorisk tid. Bildet er fullt av mystikk og viser hvor små mennesket er. Det viser også i tråd med idealene samfunnet skulle være bygget på, ved at vi var etterkommere av vikinger. Nordmenn skal bindes sammen, som de to mennene på bildet. Den ene embetsmann, den andre bonde eller kunstner.

<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">[[image:historie2/Slindebjerken.jpg]]
==<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;"> ==

<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">Brudeferd i Hardanger og det typisk norske
<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">[|Tidemann]og [|Gudes]Brudeferd i Hardanger er selve gullskatten i Norsk nasjonalromantikk. Vi ser tradisjonelle verdier i det stabile bondesamfunnet, som også var idealisert og var et kriterium for å være en respektert maler. Det er fest, lykke og skjønnhet i det norske landskap. Vi ser mye som forskjønner og idylliserer Norge etter boka, slik man ville for å vekke folkesjela og nasjonsbyggingen. Men på den annen side var ikke det å finne det nasjonale kjennemerket typisk norsk, men bare en reaksjon på internasjonale strømninger. Men selvforståelsen vi hadde av oss selv og utlendingenes oppfatning var kanskje det mest typiske og viktige. De fleste norske kunstnere var heller ikke bønder og typisk norske. De var byfolk utdannet i København. Tidemann og Gude drev sammen med flere andre norske sitt virke i [|Düsseldorf]. Ideen deres til bildet kom blant annet der og Dahl malte bildet sitt der etter skisser han hadde tatt på turer til Norge. Stilen det ble malt er også bygget på nederlandsk tradisjon fra 1600-tallet. Da det var turbulens mange steder i Europa i 1848, kom de fleste kunstnerne tilbake til Norge og kulminerte i en stor oppsetning i Christiania Teater, der det var folkemusikk og kjendiser i bunad. Dikt og tonesetning til bildet var der også. Bildet var en braksuksess! Det gjorde tydeligvis stort inntrykk på folket. Noe som vel var meningen med det nasjonalromantiske.

<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">Løsrivelse
<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">Norge fikk sin egen grunnlov i 1814. Dansketiden opphørte og kun noen måneder senere gikk vi inn i union med Sverige. Nasjonalistiske strømninger på kontinentet nådde Norge. En rekke nye nasjoner ble bygget og i mange tilfeller var språket noe av det som dannet nasjonens identitet. Spørsmålet nådde Norge og språkdebatten var i gang. Først i 1830-åra begynte de ulike synene å stride mot hverandre. På den ene siden hadde du [|Henrik Wergeland] med flere som ønsket å ta tiden til hjelp og gradvis fornorske dansken. Motstykket til dette var [|Peter Andreas Munch]. Han mente at et norsk skriftspråk måtte gå tilbake til Norges storhetstid, nemlig vikingtiden. Man skulle ta en av de reneste dialekten i Norge og føre den tilbake til norrønt. Munch var typisk romantiker Ett annet syn i forhold til disse to stod [|Johan Sebastian Welhaven] for. Han mente en burde beholde det danskeskriftspråket for å opprettholde kulturforbindelsen med Danmark. I hele denne perioden er det viktig å være klar over at skriftspråket var dansk, og det var stor forskjell på talemåten i byene og på landsbygda. I byene og spesielt blant overklassen var det muntlige språket mye mer likt dansk en på landsbygda.

<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">Folkeeventyrene
<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">[|Peter Christen Asbjørnsen]og [|Jørgen Moe]reiste rundt i det ganske land og samlet inn eventyr. Eventyr er som kjent muntlige fortellinger som er fortalt i generasjoner. Asbjørnsen og Moe var inspirert av de tyske [|brødrene Grimm] som samlet inn eventyr i Tyskland rundt 1810. Her ser vi et nytt eksempel på hvordan Norge ble påvirket av de litterære strømningene i Europa. Grunnet den muntlige sjangeren i eventyrene ble det feil å skrive de ned på dansk. Asbjørnsen og Moe valgte å fornorske dansken og skrev folkeeventyrene med en særnorsk setningsoppbygning og et norsk ordforråd. Dette fordi det var i nasjonalromantikkens ånd å bevar det norske i eventyrene og fremheve det norske språket. Dette resulterte i 1841 i utgivelsen av "Norske folkeeventyr". Denne utgivelsen endret språkdebatten. De som hadde vært skeptiske til fornorsking av dansken fikk endret sitt syn når de fikk se hvordan det kunne bli gjort i "Norske folkeeventyr".

<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">Landsmaalets far
<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;"> <span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">[|Ivar Aasen] skrev i 1837 en detaljert grammatisk beskrivelse av sin egen sunnmørsdialekt. Dette arbeide ble sett på som så godt at han fikk oppdraget om å reise rundt å samle inn dialekter.Han reiste fra 1842-1847 rundt omkring i "hele" landet, ikke lengre nord en Helgeland. Resultatet av ferdene kom ut i 1848 og 1850. Nemlig "Det norske folkesprogs grammatikk" og "Ordbog over det norske folkesprog". Det som var spesielt med disse bøkene var at han skrev om hvordan det faktisk var, og ikke hvordan det burde ha vært. Dette kalles [|deskriptiv vitenskap.]Dette var viktig fordi en må først kartlegge situasjonen før en kan legge en plan for å løse den. Her skilte Aasen seg fra de andre romantikerne ved å være realistisk orientert og ikke bare se på ting slik det burde vært. I 1853 laget han en tekstsamling med tittelen "Prøver af landsmaalet i Norge". Hans to bøker ble bearbeidet og gitt ut på nytt i 1864 og 1873. Fortsatt beskrev han folkespråket var bygd opp både med ordforråd og setningsoppbygning. Samtidig tok han for seg hvordan det hadde utviklet seg fra det gammelnorske språket. For å klare dette brukte han den nye [|språkvitenskapen] Aasen satte likheten med gammelnorsk fremfor at språket skulle være lettfattelig og tilgjengelig for alle. Dette førte til at mange syntes det var et vanskelig språk og det åpnet seg en mulighet for å få to skriftspråk. [|Aasmund Olavsson Vinje] begynte å ta i bruk landsmålet i bladet sitt Dølen og han beviste at landsmålet hadde en praktisk verdi. Aasen fikk stor støtte av den anerkjente historikeren P.A Munch, og en del av overklassen var veldig for arbeide hans.

<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">Rigsmaalet tar form
<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">[|Knud Knudsen]vokste opp i Tvedestrand og hadde en dialekt som Aasen kategoriserte som ødelagt av det danske språket. Knudsen så på Aasens kunstige og konstruerte landsmål som urealistisk å tro at eliten i byen ville prate det. Gjennom sitt arbeid som lærer så Knudsen hvordan elevene strevde med å lære seg dansk, både muntlig og skriftlig. Han mente løsningen var å endre på det danskespråket så det passet til den norske uttalen av språket. På den måten ville språket litt etter litt bli norsk. Han ville ta fatt i den dansken som ble pratet i byene og fornorske denne. Knudsen ga i 1845 ut artikkelen "Om Lydene, Lydtegnene og Retskrivningen i det norske Sprog". De tre første punktene han foreslo ble vedtatt 17 år senere i 1862. Dette var det første offisielle vedtaket for norsk rettskriving. I 1856 kom boken "Haandbog i Dansk-Norsk sproglære" ut. I denne boken la Knudsen fram reglene for norsk setningsbygning og forklarte folkespråket i samtiden både grammatisk og historisk. Dette er i ettertiden blitt regnet som Knudsen sitt hovedverk.

<span style="font-family: Times New Roman,Times,serif;"> Samfunnets påvirkninger på Knudsen
<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">Knudsen jobbet som språkinstruktør på [|Christiania Theater] rundt 1850. Teateret var et av de få stedene man pratet offentlig, og på den måten kunne påvirket folket. Her brukte Knudsen sin stilling for hva den var vært og var fast bestemt på at skuespillerne skulle prate en fornorsket dansk. Han fikk sterk kritikk i media, men han seiret til slutt. Dette er en viktig arena hvor Knudsen fikk bevist at hans fornorsking av dansken også fungerte i teateret. Knudsen møtte i starten stor kritikk for sitt språkarbeid. Selv overklassen, som han skulle tufte skriftspråket på var skeptisk innstilt til hans arbeid.

<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">Likhetene mellom språkmennene
<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">Det blir ofte trukket frem forskjellen mellom Ivar Aasen og Knud Knudsen. En glemmer ofte de store likhetene mellom disse to. Begge bodde i Christiania, var ungkarer og viet hele sitt liv til å skaffe Norge et eget norsk skrift språk. De valgte bare to forskjellige veier å nå målet. Begge var sterkt påvirket av nasjonalromantikken og begge ville fremheve det typisk norske. Begge ville bryte språkmessig med Danmark for å fremheve Norge som en selvstendig nasjon og skaffe enda en felles identitet som bare gjaldt for Norge.

<span style="font-family: 'Times New Roman',Times,serif; font-size: 120%;">Språkstriden fortsetter mot slutten av 1800-tallet og helt frem til i dag. Knudsen og Aasen la grunnlaget for de to skriftspråkene vi har i dag. Det ene var en fornorskning av dansken, riksmålet, og det andre var et helt nytt skriftspråk basert på dialektene rundt om kring i Norge, landsmålet. I dag kjent som bokmål og nynorsk.



media type="youtube" key="Do7SRMxh_IQ" width="425" height="350"

media type="custom" key="21585916" Hansen, Bakkelund, Hagen, Hamran, Jacobsen, Heum. Mennesker i tid 2, Cappelen (2008) <span style="background-color: #ffffff; font-family: arial,times; font-size: medium;">Jomisko, Linnestad mfl <span class="underline" style="font-family: arial,times; font-size: medium;">__Spenn : norsk for studieforberedende utdanningsprogram VG2__ <span style="background-color: #ffffff; font-family: arial,times; font-size: medium;">. Oslo: Cappelen, 2007. <span class="underline" style="font-family: arial,times; font-size: medium;">Dahl, Engelstad mfl __.Grip teksten : norsk Vg2 : studieforberedende utdanningsprogram__ <span style="background-color: #ffffff; font-family: arial,times; font-size: medium;">. Oslo: Aschehoug, 2008. <span style="background-color: #ffffff; font-family: arial,times; font-size: medium;">Jomisko, Linnestad mfl. <span class="underline" style="font-family: arial,times; font-size: medium;">__Spenn : norsk for studieforberedende utdanningsprogram VG3__ <span style="background-color: #ffffff; font-family: arial,times; font-size: medium;">. Oslo: Cappelen Damm, 2008. <span style="background-color: #ffffff; font-family: arial,times; font-size: medium;">Koefoed og Bjerke. <span class="underline" style="font-family: arial,times; font-size: medium;">__Tidens øye : en innføring i norsk malerkunst__ <span style="background-color: #ffffff; font-family: arial,times; font-size: medium;">. Oslo: Stenersen, 2001. <span style="background-color: #ffffff; font-family: arial,times; font-size: medium;">Engelstad, Veka mfl <span class="underline" style="font-family: arial,times; font-size: medium;">__Bruer VK1 og VK2 for studieretningene: allmenne, økonomiske og administrative fag, dans og drama og idrettsfag__ <span style="background-color: #ffffff; font-family: arial,times; font-size: medium;">. Oslo: Aschehoug, 1996.
 * Kilder:**

http://snl.no/Johan_Sebastian_Welhaven http://snl.no/Peter_Christen_Asbj%C3%B8rnsen http://no.wikipedia.org/wiki/Br%C3%B8drene_Grimm http://no.wikipedia.org/wiki/J%C3%B8rgen_Moe http://snl.no/Knud_Knudsen/spr%C3%A5kmann http://snl.no/Ivar_Aasen http://snl.no/Aasmund_Olavsson_Vinje http://snl.no/grammatikk http://snl.no/spr%C3%A5kvitenskap http://snl.no/Henrik_Wergeland http://snl.no/Peter_Andreas_Munch/historiker http://snl.no/Christiania_Theater http://www.youtube.com/watch?v=Do7SRMxh_IQ http://morten.ifi.uio.no/wp-content/uploads/2011/05/norsk_flagg_stang.jpg http://robin.smidsrod.no/other/school/nasjonalromantikken.html http://no.wikipedia.org/wiki/Materialisme http://no.wikipedia.org/wiki/Oslo#Hovedstaden_Christiania http://no.wikipedia.org/wiki/Johann_Gottfried_von_Herder http://no.wikipedia.org/wiki/Mary_Wollstonecraft http://no.wikipedia.org/wiki/Jean-Jacques_Rousseau http://nn.wikipedia.org/wiki/Asbj%C3%B8rnsen_og_Moe